Jan Fingerland: Konec dějin v Číně
Rok 1989 vyvolává v každém jednotlivci jiné vzpomínky, a tím spíše jinak rezonuje v rozdílných zemích.
Střední Evropa a Čína se tehdy ocitly na křižovatce, ale každá se vydala jiným směrem.
Masakr na Náměstí nebeského klidu by tak výraznou událostí, že o něm informovala i režimní média u nás. Včetně některých dost drastických záběrů. Těžko říci, zda to bylo rostoucí odvahou redaktorů Československé televize, nemožností zabránit šíření takové zprávy, anebo dokonce v souladu se záměry vedení KSČ.
Pár měsíců před tím přece proběhl Palachův týden na Václavském náměstí, čeští komunisté mohli chtít ukázat, o co jsou lepší, než ti čínští, anebo naopak co nás čeká, pokud nepřestaneme. Konec konců, požadavky zevnitř stranického vedení, aby v listopadu 1989 zasáhla armáda, skutečně padly, naštěstí neúspěšně.
Na křižovatce
Mohou mít nepokoje v Hongkongu dopad na čínský režim?
![Desetitisíce studentů a dalších aktivistů v Hongkongu si nechtějí nechat líbit rozhodnutí čínských orgánů, že od roku 2017 bude možné vybírat tamní lídry jen z činovníků loajálních k čínskému režimu Desetitisíce studentů a dalších aktivistů v Hongkongu si nechtějí nechat líbit rozhodnutí čínských orgánů, že od roku 2017 bude možné vybírat tamní lídry jen z činovníků loajálních k čínskému režimu](https://plus.rozhlas.cz/sites/default/files/images/03218916.jpeg)
Hongkong zažívá nejvážnější nepokoje od roku 1997, kdy se vrátil pod čínskou správu. Čína ho před 17 lety převzala s tím, že mu bude zaručena vysoká míra autonomie a svobod.
Situace v Československu a Číně byla samozřejmě velmi odlišná. Tehdejší čínské vedení nebylo tak zkorodované, jako to československé, a tamní ekonomika, na rozdíl od té naší, prožívala první fázi dravého růstu.
A skutečně možná ne každý Číňan toužil po svobodě a demokracii – navzdory více jak století pozápadňování Číny je tamní společnost pořád utvářena větším důrazem na práva kolektivu, potřebou harmonie nebo silnou obavou z rozpadu státu. A také vírou ve zvláštní úlohu Číny, která se přetavila do zvláštní formy komunistického nacionalismu.
Přesto pociťuje režim, který tehdy zůstal v Číně u moci, potřebu zatajit před svými obyvateli co nejvíce události na náměstí Nebeského klidu, takže mnozí z nich si tuto klíčovou událost novodobých dějin dnes raději „nepamatují“, nebo o ní ti mladší skutečně nevědí.
30 let od protestů na náměstí Nebeského klidu. Čína dnes zažívá období temna, říká analytička
![Kateřina Procházková, analytička z projektu Sinopsis Kateřina Procházková, analytička z projektu Sinopsis](https://plus.rozhlas.cz/sites/default/files/uploader/china_pic_2_190605-000602_cen.png)
Svět si připomněl 30. výročí zásahu čínské armády na náměstí Nebeského klidu v Pekingu. Krvavé potlačení studentských protestů v noci z 3. na 4. června 1989 si podle lidskoprávních organizací vyžádalo tisíce životů. Čínský režim mlčí i třicet let poté, navíc ještě zesiluje svou snahu o kontrolu společnosti. Minulou i současnou Čínu popisuje Kateřina Procházková, analytička projektu Sinopsis.
Je příznačné, že se připomínky 30. výročí masakru konaly v Hongkongu a na Macau, svobodnějších enklávách Čínské lidové republiky, ale nikoli v Číně samotné, natož v samotném Pekingu. Čínské komunistické propagandě nejde o to dát tehdejší studentské vzpouře negativní znaménko, jde o to její existenci popřít.
O dramatickém období před 30 lety napsal britský politolog a novinář Timothy Garton Ash knihu Rok zázraků. U nás to byl „zázračný“ návrat k demokracii a svobodě, i když se následně ukázalo, že zázraky se nekonají a překvapivě levně získanou svobodu je třeba si přece jen trochu odpracovat, protože ti, kdo chtějí odlamovat kusy svobody, demokracie nebo nezávislosti justice, tu budou pořád.
V samotné Číně zázrak spočíval v něčem jiném – ve schopnosti tamního režimu se natolik přizpůsobit okolnostem, že mohl pokračovat dál, zatímco u nás, jak se říkalo, komunisté utekli od moci jako kluci.
Konce dějin
Ashův kolega, americký politolog Francis Fukuyama zas proslul knihou Konec dějin, v níž neohlašoval konec historických událostí, jak by se mohlo zdát, ale konec zápasu o nejlepší všeobecně přijaté řešení společensko-ekonomických problémů. Liberální demokracie a kapitalismus podle něj přišly s pádem komunismu o posledního konkurenta.
Čínští studenti před 30 lety protestovali proti zneužívání moci, komunisté o ni ale nechtěli přijít
![Náměstí Nebeského klidu Náměstí Nebeského klidu](https://plus.rozhlas.cz/sites/default/files/images/0b0dfe6a476771ce063730e789b57514.jpg)
V noci na úterý uplynulo přesně 30 let od masakru na náměstí Nebeského klidu v Pekingu. Armáda komunistické Číny tam krvavě rozprášila demonstranty, kteří žádali občanské svobody. O život přišly podle různých odhadů stovky až tisíce lidí. Záběry vojáků střílejících po neozbrojených civilistech tehdy obletěly celý svět. Čínská média ale o zabíjení mlčela – a je tomu tak dodnes.
Současný čínský režim s dlouhodobým vysokým hospodářským růstem a obrovskou expanzí vlivu ve světě jakoby Fukuyamu usvědčoval z omylu – před očima máme reálný systém neliberálního kapitalismu, který funguje a dokonce někomu imponuje. Tamní systém se zdá být stabilnější než uspořádání, jaká vidíme třeba v latinské Americe, Asii, ale možná i v jižní nebo východní Evropě.
To, čím Komunistická strana Číny přispívá do debaty o konci dějin nejoriginálněji, je transformace, ke které přistoupila teprve v posledních letech, totiž systémem elektronické totální kontroly nad společností.
To je umožněno rozvojem elektroniky, poddajností společnosti a samozřejmě i vůlí vládnoucí skupiny vést na každého občana pomyslný svazek a mít stálou on-line kontrolu nad tím, kdo je, co si myslí a co kupuje. Takže například nebude moci použít dálnici nebo si koupit lístek na železnici, pokud systém usoudí, že je to v rozporu se společenským zájmem.
Fukuyamova teorie netvrdila, že vzpoura čínských studentů musela uspět, ale předpokládala, že i Čína se nezadržitelně bude posouvat k demokratickému kapitalismu. Teď to spíše vypadá tak, že díky své odolnosti v roce 1989 může Komunistická strana Číny ukončit dějiny po svém. Totální kontrola každého jednotlivce může vést k tomu, že už žádný další masakr na náměstí Nebeského klidu nebude nikdy potřeba.
Autor je komentátor Českého rozhlasu
Více z pořadu
E-shop Českého rozhlasu
Hurvínek? A od Nepila? Teda taťuldo, to zírám...
Jan Kovařík, moderátor Českého rozhlasu Dvojka
![hurvinek.jpg hurvinek.jpg](https://plus.rozhlas.cz/sites/default/files/styles/cro_3x2_mobile/public/images/4c83e43279b642121b870ce888c62be8.jpg?itok=5JPOJ2vm)
![](https://plus.rozhlas.cz/sites/default/files/styles/cro_1x1_mobile/public/images/c61cb9fdb5b8bd1e1a6d06ebcb7110e7.jpg?itok=4Fwwcnre)
3 x Hurvínkovy příhody
„Raději malé uměníčko dobře, nežli velké špatně.“ Josef Skupa, zakladatel Divadla Spejbla a Hurvínka