Georges Clemenceau chtěl kompenzace, dostal Hitlera. Přispěl svou tvrdostí k další válce?
„Nastal čas účtování.“ Těmito slovy bylo 7. května 1919 zahájeno čtení mírových podmínek pro Německo na konferenci ve francouzském Versailles. Výrok je připisován muži, který na konferenci hrál pomyslné první housle: francouzskému premiérovi Georgesi Clemenceauovi (1841–1929).
Vystudovaný lékař se medicíně v podstatě nevěnoval, stal se z něj novinář a politik. Za řečnickým pultíkem byl obávaným rétorem; coby novinář se zapsal do dějin, protože po jeho článcích padlo postupně několik francouzských vlád.
Čtěte také
Od roku 1902 byl senátorem, mezi lety 1906 až 1909 a znovu 1917 až 1920 francouzským premiérem. Společně s britským premiérem Davidem Lloydem Georgem, americkým prezidentem Woodrowem Wilsonem a italským premiérem Vittoriem Orlandem jednal Clemenceau v letech 1919 a 1920 na Versailleské mírové konferenci o poválečném uspořádání Evropy a profiloval se jako zastánce tvrdého postupu proti poraženému Německu.
Zastánce tvrdého přístupu k Německu
„Sešli jsme se, abychom rozhodli o míře německé viny a o výši válečných reparací. Chceme své země znovu postavit na nohy. Ti, kteří tolik vytrpěli – Francouzi, Angličané, Belgičané, Italové —‚ ti všichni chtějí kompenzace za škody,“ prohlásil Clemenceau při zahájení konference.
Čtěte také
Jeho postoj byl oprávněný – jak napsala Margaret Olwen MacMillanová v knize Mírotvorci, ve válce zahynula čtvrtina francouzských mužů mezi osmnácti a třiceti lety, dohromady téměř půldruhého milionu z celkové předválečné populace 40 milionů.
Z hlediska věkové skladby přišla Francie o vyšší procento své populace než kdokoli z agresorů. Patnáct a půl tisíce čtverečních kilometrů Francie, které před válkou produkovaly 20 procent celkového výnosu plodin, 90 procent železné rudy a 65 procent oceli, bylo naprosto zničeno.
Atentát na premiéra
Partneři při vyjednávání Clemenceauovu pozici chápali, co možná nejtvrdší postup proti poraženému Německu ale neschvalovali: „Nesmíme si z Němců udělat nepřátele. Teď jsou možná na dně, ale nikdo není na dně provždy,“ řekl prezident Wilson. A David Lloyd George mu přizvukoval obavami v tom smyslu, že až příliš tvrdé podmínky by mohly Německo dostat do náruče bolševismu nebo jiného politického radikalismu.
Clemenceau, na kterého byl v době jednání mírové konference spáchán atentát (francouzský anarchista Louis Cottin vystřelil na Clemenceaua deset kulek, jedna z nich prošla lopatkou a zastavila se až u páteře, premiér přežil), nakonec všechny přesvědčil o nutnosti tvrdého postupu vůči Německu.
To bylo „odsouzeno“ k zaplacení 269 miliard zlatých marek, ekvivalentu 96 tisíc tun zlata. Astronomické reparace přivedly německou ekonomiku ve 20. letech k bankrotu a následně k tomu, před čím varoval Lloyd George: k nástupu nacismu. Německo nakonec veškeré reparace splatilo až v říjnu 2010, 56 let po konci další ničivé války.
Související
-
Hubert Beuve-Méry. Profesor, který se odvážil říct Benešovi pravdu
„Jste nenapravitelný, nebezpečný pesimista,“ rozčílil se prý Beneš v březnu 1938 na profesora, který mu sdělil, že Francie Československu v případném konfliktu nepomůže.
-
Jean Henri Dunant. Zakladatel Červeného kříže, který žil jako bezdomovec
Rozvážný muž činu a romantický nadšenec, prozřetelný organizátor i naivní optimista. To vše spojoval člověk, z jehož popudu vznikl Mezinárodní červený kříž.
-
Louis Léger, „velvyslanec Slovanů“ ve světě
V lednu 1923 byla Táborská ulice na pražských Vinohradech přejmenována – nově nesla jméno francouzského slavisty Louise Légera. Kdo to byl? Poslechněte si v Portrétech.
Více z pořadu
E-shop Českého rozhlasu
Hurvínek? A od Nepila? Teda taťuldo, to zírám...
Jan Kovařík, moderátor Českého rozhlasu Dvojka
![hurvinek.jpg hurvinek.jpg](https://plus.rozhlas.cz/sites/default/files/styles/cro_3x2_mobile/public/images/4c83e43279b642121b870ce888c62be8.jpg?itok=5JPOJ2vm)
![](https://plus.rozhlas.cz/sites/default/files/styles/cro_1x1_mobile/public/images/c61cb9fdb5b8bd1e1a6d06ebcb7110e7.jpg?itok=4Fwwcnre)
3 x Hurvínkovy příhody
„Raději malé uměníčko dobře, nežli velké špatně.“ Josef Skupa, zakladatel Divadla Spejbla a Hurvínka